Released on www.DanishBits.org
Afrika.
Gennem de fire år, vi filmede serien, besøgte vi fantastiske steder-
- og så dyreadfærd, som aldrig er blevet filmet før.
Men Afrika har mere at fortælle.
Dyrene her har gennemgået større forandringer i de seneste 50 år-
- end i de foregående to millioner år.
Landskabet og klimaet er ændret.
Dyrene står over for de største udfordringer.
Samtidig vokser Afrikas befolkning-
- næsten dobbelt så hurtigt som i resten af verden.
Det er stadigt mere magtpåliggende, at vi øger vores forståelse-
- og arbejder for at bevare dyrelivet på kontinentet.
I dag er der en ny generation af naturbevarere og videnskabsfolk-
- som arbejder for at redde vildmarken og de dyr, der lever i den.
Dette kontinent er klodens største vildmark.
Det, der sker her, angår os alle.
Så hvordan ser fremtiden ud for det vilde Afrika?
Her er dyret, som er mest udsat for krybskytteri.
Jagten har næsten udryddet arten.
Den er så sjælden, at dette eksemplar bevogtes døgnet rundt.
Det her er et sort næsehorn.
Sorte næsehorn er kendt for at være pirrelige-
-og for at gøre pludselige udfald.
Den er akut truet-
- på grund af det horn, den har på næsen.
Det er sin vægt værd i guld.
Efterspørgslen på hornene er enorm.
Krybskytteriet er steget med 3000 % alene i de sidste fem år.
I dag kan malet næsehornshorn sælges for op til 65.000 dollars kiloet.
Næsehorn er et lukrativt mål for forbrydere.
Inden for kinesisk medicin menes det at kunne lindre feber-
- og nogle vietnamesere mener, det kurerer alt fra kræft til tømmermænd.
Det består af keratin, nøjagtigt som hår og negle.
Der er intet videnskabeligt bevis for, at det har medicinsk værdi.
Men det gør alle Afrikas sorte næsehorn til skydeskiver.
De er alle sammen blevet dræbt i Uganda og Rwanda-
- og der er kun omkring 600 tilbage i Kenya.
Men de her mænd er ikke krybskytter.
De beskytter dyrene.
Beskyttelsen ledes af eksperten dr. Matthew Mutinda-
- en af de øverste dyrlæger inden for Kenyas vildtlivsmyndigheder.
Det sorte næsehorn er akut udrydningstruet.
Det er det, vi arbejder med på Lewa Wildlife Conservancy.
Vi prøver at redde dyret og skabe et trygt, sikkert område for det-
- hvor det kan formere sig og leve frit.
Der er næsten ingen helt vilde næsehorn tilbage.
De fleste, som dem i Lewa Wildlife Conservancy, bevogtes konstant.
Den her unge hun skal undersøges af Matthew-
- hvilket bl.a. omfatter en blodprøve.
Det modvirker krybskytteri-
- fordi DNA fra et næsehornshorn kan spores tilbage til kilden.
Hvis man skal bedøve et dyr i naturen-
-så medfører det altid visse risici.
Den reagerer skidt på sovemidlet.
Den trækker ikke vejret. Det sker sjældent, men er uhyre alvorligt.
De følgende minutter er kritiske.
Med et dyr af den størrelse er der kun en måde at få gang i hjertet på.
Takket være Matthews hurtige reaktion trækker den vejret igen.
De skal have den på benene igen.
Ikke overraskende er den omtåget.
Opgaven er fuldført.
Det var en prøvelse, men nu kan hunnen beskyttes resten af dens liv.
Nogle minutter senere er den tilbage hos sin mor igen.
Det virker grusomt over for dyrene-
- men vi må holde styr på hvert individ, når de er udrydningstruede.
Selv i dag dræber krybskytter i snit et næsehorn om dagen i Afrika.
Der er så få sorte næsehorn tilbage, at vi snart kender hvert eneste.
Men de forbløffer os stadig.
Indtil fornylig troede man, at sorte næsehorn helst levede alene.
De her filmoptagelser fra Kalahari viser-
- at de måske er langt mere sociale end hidtil antaget.
En sammenkomst ved vandhullet giver et glimt af fortiden.
De første opdagelsesrejsende beskrev, at de så næsehorn overalt.
Før der var skydevåben, har der været hundredetusinde næsehorn.
De, der beskytter næsehornene, prøver at sikre-
- at vi også kan bevidne disse vidunderlige scener om 50 år.
Overalt i Afrika ved naturforkæmpere-
- at vi må handle nu, hvis vi skal redde de store dyr.
Antallet af mennesker på kontinentet passerede for nylig milliardgrænsen-
- og mange vilde dyr jages for kødets skyld.
Nogle lovligt... og mange ulovligt.
Vildtkødet sælges tit som gede-eller oksekød.
Mængderne er enorme: Hvert år spises millioner af tons i Afrika.
Fortsætter det i samme takt, vil en del arter utvivlsomt blive udryddet.
Men jagten påvirker ikke kun planteæderne.
Når mængden af byttedyr mindskes, påvirker det rovdyrene.
For 50 år siden var der omkring en halv million løver i Afrika.
I dag er der under 30.000 tilbage.
Men i et særligt område af Afrika ses en forbløffende positiv udvikling.
Disse jægere indgår nu i et nyt, usandsynligt samarbejde.
I de senere år har sultne løver dræbt stadig flere husdyr.
En gruppe masaier har reageret på en meget utraditionel vis.
Masaierne er hyrder og spiser ikke vilde dyr.
Men når løverne angriber deres kreaturer, har de altid hævnet det.
Fjendskabet mellem masaier og løver er urgammelt.
Løvejagten er et optagelsesritual for masaikrigere som Olubi Lairumbe.
Vi masaier mener-
- at man skal dræbe en løve for at blive en ægte masai.
Der er intet større.
Ingen ved mere om, hvordan det er at leve tæt på løverne end masaierne.
Jeg mødte Olubi og nogle andre krigere-
- for at lære mere om deres forhold til egnens løver.
Hvor mange løver findes her?
Omkring nogle hundrede.
Har de alle sammen navne?
Hver anden løve har et masainavn.
Hvis I ser en løve, ved I så, hvordan den vil opføre sig?
Det kommer an på, hvilken løve det er.
For en masaikriger er en løve ikke noget at være bange for.
Hvis jeg så en løve, ville den vel angribe mig?
- Kun hvis man truer den. - Bare den næste løve ved det.
Olubi dræbte sin første løve som 17-årig-
-da den havde angrebet hans kvæg.
Desværre viste løven sig at være drægtig.
Det førte til en overraskende holdningsændring.
Vi masaier respekterer alt levende.
Jeg fik dårlig samvittighed over, at jeg dræbte løven.
Jeg begyndte i stedet at beundre løven.
Olubis indstilling ændrede sig.
Han vendte masaiernes århundrede gamle tradition ryggen.
Olubi og nogle andre krigere blev i stedet løvernes beskyttere.
I stedet for at jage løverne begyndte Olubi at beskytte dem.
Han arbejder med Stephanie Dolrenry, som var med til at starte projektet.
Vi respekterer deres traditioner og drager nytte af deres viden.
De kender terrænet godt og har sporet løver i mange generationer.
De ved, hvordan man finder dem.
Det er kun et lille projekt.
Men når antallet af løver er så lavt, er al hjælp velkommen.
Olubi sporer radiomærkede løver.
På den måde kan han advare hyrderne, når løveflokken er i nærheden.
Dermed undgås konflikter.
Der er ikke dræbt nogen løver i området, siden projektet begyndte.
Ved at kombinere gammel og ny viden gør de en faktisk forskel.
Der er så meget at lære.
Jeg bidrager med moderne teknik og viden.
Til gengæld lærer de os om miljøet, og om hvordan det forandrer sig.
Det er en god byttehandel.
Hvem er lærer, og hvem er elev? Hvem er vogter, og hvem er lærer?
Vi er begge både lærer og elev. Det er en fantastisk blanding.
Projektet bygger på masaikrigernes holdningsændring.
Deres tidligere fjende er nu en, de beskytter.
De informerer også andre lokalsamfund om det-
- hvilket betyder, at flere lignende projekter kan startes.
Traditionelt set skulle en kriger, der dræbte en løve, tage løvens navn.
Nu er det lige modsat.
Nu opkaldes løven efter den kriger, som beskytter den.
Konceptet er en succes.
I det her område var der omkring 100 løver.
Sådan ser 2000-tallets naturbeskyttelse ud.
Den største trussel mod dyrene kan være konkurrencen om plads-
- med den hurtigt voksende befolkning.
Virungabjergene skræver over grænsen-
- mellem Rwanda, Uganda og DR Congo.
Den vulkanske jord er uhyre frugtbar.
Det er et af Afrikas mest opdyrkede områder.
Men bønderne deler jorden med en af vores nærmeste slægtninge.
Her bor jordens sidste omkring 800 vilde bjerggorillaer.
Efter 50 års intensiv forskning har vi stor viden om dyret.
En stærk han, en "sølvryg", holder orden på gruppen.
For det meste lever gorillafamilierne et fredeligt liv.
Indtil for nogle generationer siden blev de skovlevende bjerggorillaer-
-sjældent set af mennesker.
Men deres habitat mindskes til stadighed.
Nu er gorillaerne skibbrudne på vulkanskråningerne-
-i et hav af landbrugsjord.
At gorillaer stadig mere regelmæssigt løber på mennesker-
- indebærer ikke kun en risiko for krybskytteri, men også for sygdomme.
Gorillaer er meget sårbare over for de bakterier, vi bærer på.
Engang var antallet af gorillaer her nede på 250. De var næsten udryddet.
Man blev nødt til at handle.
Nationalparken blev afspærret, og nye landbrug blev forbudt.
Den eneste løsning var at overvåge de resterende gorillaer intensivt.
Forskerne overvåger dem bestandig.
Skovene patruljeres, og krybskytternes snarer desarmeres.
Dyrenes helbredstilstand overvåges af dyrlæger.
Pengene kommer især fra økoturisme og økonomiske bidrag fra hele verden.
Bjerggorillaerne er kommet sig nu.
Så megen menneskelig indblanding er ikke ideel, men det fungerer.
Hvert år kommer der flere og flere bjerggorillaer. Optimismen stiger.
Intensiv naturpleje i beskyttede områder-
- kan være den eneste måde at bevare mange afrikanske arter på.
Men i nogle tilfælde er det umuligt.
Sæt nu, at det dyr, man vil beskytte, ikke er egnet til et liv i en park?
Elefanter skal bruge enorme områder at strejfe omkring på.
De har en rækkevidde på op til 3500 kvadratkilometer.
De kan endda vandre mellem lande i søgen på den bedste føde.
Især i magre tider.
Sådan så der ud i Amboseli National Park i 2009.
Her lever næsten 1500 elefanter.
Det var den værste tørke i et halvt århundrede.
60 % af alle zebraerne og 95 % af alle gnuerne omkom.
Regnen var udeblevet to år i træk-
- og områdets elefanter var ved at sulte.
Parken, der var lavet for at beskytte dem, er nu omgærdet af landbrug.
Elefanterne kunne ikke gå andre steder hen.
Tre søstre engagerede sig i katastrofen.
De leder arbejdet med at beskytte parkens elefanter.
Og de kender dyrene bedre end nogen andre.
Nora Njiraini og Katito og Soila Sayialel.
Alle elefanterne har fået navne. De er nærmest vores familie.
Hej, Anastasia.
Søstrene har fulgt elefanterne i over 25 år-
- og prøvet at beskytte dem, især når tiderne bliver svære for dyrene.
Det var frygteligt. De havde intet at æde.
Vi spurgte de gamle masaimænd-
- om de nogensinde havde oplevet en lignende tørke.
Den eneste, der bare mindede om det, var i 1961.
I 2009 mistede vi temmelig mange elefanter.
Jeg vil tro, det var omkring 400. Det begyndte med de mindste.
Elefanter undgår normalt tørke ved at vandre til mindre ramte områder.
Men Afrikas befolkning vokser dobbelt så hurtigt som resten af verdens.
Deres gamle ruter er blevet afskåret-
-af byer, landbrugsjord og veje.
Elefanterne var fastlåst.
Denne unge sulter ihjel-
- og de kan intet gøre for at hjælpe den.
Det er en frygtelig oplevelse for søstrene, som kender hver elefant.
Vi føler det dybt ind i hjertet.
I kan nok forestille jer, hvordan det føles, når der sker sådan noget.
Det berører os dybt.
Det var et svært år for alle unge elefanter i området.
Vi mistede alle unger, der blev født det år.
Søstrene kunne intet gøre for at redde ungen.
Men de var besluttet på at redde andre elefanter, især fertile hunner.
Den her udmattede hun sad fast i mudder i en udtørret sø.
Den elefant, der sad fast, hedder Colida.
Staklen lå der temmelig længe.
Der var en masai, som kom og fortalte det-
- så vi fik hjælp af personalet fra vildtlivsmyndighederne.
Colida vejer tre tons og er for tung til at blive flyttet ved håndkraft.
Den bliver stadig svagere.
Så næste morgen tager de maskiner til hjælp.
Efter to døgn i mudderet er Colida udmattet-
-men på benene igen.
Regnen vendte tilbage til Amboseli.
Og delvist takket være de tre hengivne kvinder-
- er elefanternes antal nu begyndt at stige igen.
Det var uden tvivl en uhyre alvorlig episode.
Men er det en engangsforeteelse, eller er der et mønster?
Vi ved ikke, hvad den globale opvarmning fører til.
Vi må bare håbe på en bedre fremtid.
Hvis de får chancen, kan elefantbestanden i Østafrika rettes-
- især hvis de kan bevæge sig frit og flygte, når der er mangel på føde.
En måde at hjælpe elefanterne på er at forbinde nationalparker-
-og skabe sikre veje mellem dem.
Elefanter vandrer lange strækninger.
I denne del af Kenya vandrede de fra lavlandet-
- op i bjergene for at græsse i skovene der.
Men så voksede Kenyas befolkning, og der blev anlagt veje som denne.
Elefanterne blev fanget i lavlandet og gjorde stor skade i landbrugene.
Desuden var der fare for sammenstød på vejen.
Så blev der fremsat forslag om, at der blev bygget en tunnel.
Et døgn efter at den stod færdig, gik den første elefant igennem.
Nu bruger alle elefanter den vej-
- for at komme op i bjergene og søge føde.
Enkle ideer som denne tunnel er livsvigtige for elefanterne-
-især under tørke.
Afrikas klima ændrer sig bestemt.
På toppen af Afrikas mest kendte bjerg, Kilimanjaro-
-er 80 % af isen forsvundet.
Snart er isen helt væk.
Bjergene i Afrika er tit den første indikator på, at klimaet ændrer sig.
Her i det Etiopiske højland lever et besynderligt dyr:
Geladabavianer.
De er flygtet fra klimaforandringerne.
Dette område ligger i troperne-
- men i 4000 meters højde føles det ikke ligefrem sådan.
I modsætning til andre afrikanske dyr er geladaen tilpasset et koldt klima.
En gang var de en meget succesrig art og levede over hele kontinentet.
Da det var på sit højeste, fandtes der seks forskellige arter.
Nu er der kun en eneste.
Det varmere klima gør det vanskeligt for dem at finde føde-
- for den vokser kun på kolde, højtliggende steder.
De her geladaer tvinges til at søge højere op i bjergene.
Snart har de ingen steder at gå hen.
Den er en art, som lever på kanten.
Selv om de lever i bjergtoppene, påvirkes de også af os mennesker.
På grund af klimaændringerne-
- kan geladabavianerne snart være helt udryddet.
Afrika er verdens varmeste kontinent.
Og der er ingen tvivl om, at det bliver stadig varmere.
Sahara er verdens største varme ørkenområde.
Kun ganske få arter kan overleve i dette barske miljø.
Langs ørkenens kant klamrer livet sig fast-
-og trodser det påtrængende sand.
Men hvor længe kan det holde ud?
Ud over dyrene kæmper 22 millioner mennesker også for at overleve-
-i udkanten af ørkenen.
Er det muligt at hindre sandet i at overtage det sårbare landskab?
Et forslag går på at bygge en grøn barriere af træer gennem 11 lande.
Projektet er allerede påbegyndt i Senegal.
Men som alle store ideer medfører det også store problemer.
Det er ikke let at få elleve lande til at samarbejde-
- og det er et kolossalt foretagende at vande et 8.000 km langt træbælte.
Men mennesker i Afrika ved-
- hvor vigtigt det er at have træer i nærmiljøet.
Denne gruppe af frivillige har plantet næsten 100 millioner træer.
De er kun en af utallige grupper-
- som har påtaget sig opgaven med at genplante deres del af kontinentet.
Træer er livsvigtige for Afrikas og hele klodens fremtid.
Det her er Congobækkenet.
Det er en af verdens vigtigste skove-
- ikke kun på grund af de mange planter og dyr, som lever her.
Den er også en af drivkræfterne bag klodens vind-og nedbørsystem.
Hver hektar træ afgiver, i form af vanddamp-
-næsten 190.000 liter vand årligt.
Vandet stiger op i atmosfæren og transporteres rundt på hele jorden.
Jordens vejr styres altså for en stor del af tropiske skove.
Desværre er der en enorm efterspørgsel i Europa og Kina-
- på ædeltræ fra disse skove. Det får enorme konsekvenser.
I takt med at skoven fældes, begynder en del forskere at se en sammenhæng-
- med de ændrede vejrforhold i Europa og Amerika.
Det bliver nok mere ekstremt.
Utroligt nok er 50 % af skoven langs Congofloden godkendt til fældning.
Afrikas skoves fremtid har aldrig været mere dyster. For os alle.
Men den globale opvarmning får ikke kun konsekvenser på land.
Afrika er næsten helt omgivet af oceaner.
På østkysten lever dyr, der påvirkes af klimaet på en overraskende måde.
Det her er en ung grøn havskildpadde-hun.
I sin levetid vil den svømme hundredvis af kilometer efter føde.
Skildpadder vender hjem til den strand-
- hvor de blev udklækket for at lægge æg.
Æggene graves ned i sandet og udklækkes efter omtrent to måneder.
Der er noget mærkeligt ved skildpaddeæg.
Det er nemlig temperaturen rundt omkring æggene-
- som bestemmer, hvilket køn de fleste af ungerne får.
Er sandtemperaturen høj, bliver de hunner. Er den lav, bliver de hanner.
Så den globale opvarmning kan være altafgørende for skildpaddebestanden.
Den her unge hun kan i de kommende år få vanskeligt ved-
-at finde en han at parre sig med.
Men en miljøgruppe indså, at skildpadderne har oddsene imod sig.
De kan ikke ændre klimaet, men de er gået sammen med egnens fiskere-
- for at prøve at øge skildpaddernes chancer for at overleve.
Hver skildpadde tæller. Så snart en er skadet eller sidder fast i et net-
- transporteres den hen til Kahindi Changawa og hans kolleger.
Vi begyndte med blot 16 fiskere.
Det var 1998. Nu samarbejder vi med hundredvis af fiskere.
Havskildpadders græssen er livsvigtig for tangen på havbunden.
Tangen huser rejer og hummere, så det hjælper til gengæld fiskerne.
Der drives et rehabiliteringscenter, hvor Shella har boet i to år.
Den blev ramt bagfra af en båd.
Den mistede tre ribben, og dens rygrad blev skadet.
Nu er den ved at hele.
Shellas skader påvirker dens flydeevne.
Den heler godt og for at sikre, at den bruger finnerne-
- får den hver dag en lille tur til stranden.
Vi plejer at lade Shella svømme i havet hver dag.
Der har den tilstrækkelig plads til at røre sig på.
Der kan den også æde sin naturlige føde. Vi tror, det gør den rask.
Desuden får den også mulighed for at bruge sine bagben mere.
For Kahindi er det noget af belønningen for al besværet.
Det gør mig meget glad.
De færreste oplever glæden ved at svømme med en skildpadde.
Jeg nyder mit arbejde.
Shella kom sig i hvert fald.
Men håbet om, at den kunne svømme ude i det åbne hav, blev knust.
Af en eller anden grund blev den i stedet svagere og døde.
I den her slags arbejde vil der uafværgeligt være modgang.
Men der er altid nye skildpadder at tage sig af.
- Er den rask? - Ja.
Den fik nogle knubs af fiskeudstyret.
Her ser du sådan et sår.
- Ja... Men i øvrigt er den rask? - Ja.
- Skal vi slippe den fri nu? - Ja.
Siden begyndelsen i 1998 har vi sluppet over 8.200 skildpadder fri.
Jeg føler mig både stolt og privilegeret.
Vi har arbejdet meget for at ændre de lokales indstilling og adfærd.
Vores organisations arbejde er en stor succes.
Sådan en ung hunskildpadde kan lægge 6000-7000 æg i sin levetid.
Så hvis bare en af dem overlever, kan det få store konsekvenser.
Det er et stort slid for blot et enkelt dyr.
At redde en art kræver endnu mere.
Sådan en heltedåd er endda kun en del af løsningen.
Hvert dyr indgår i en større sammenhæng:
Det komplekse net af planter, dyr og selve landskabet-
-som udgør et økosystem.
Det er økosystemerne, der er nøglen til det vilde Afrikas fremtid.
Gorongosa i Mocambique er en nutidig "Jurassic Park".
Her hersker nogle af verdens største krokodiller.
De kan blive seks meter lange og næsten 50 år gamle.
De overlevede en næsten tyve år lang borgerkrig-
-som fejede gennem Gorongosa.
95 % af alle andre store dyr blev udryddet.
Men for 50 år siden så der anderledes ud her.
Dengang var det en turistattraktion, et naturparadis.
Gæster fra hele verden strømmede til for at se det ægte dyreliv.
Det mest populære turistmål var en gammel restaurant-
- som blev udkigspost for løverne.
Nu er restauranten forsvundet, ligesom løverne.
Gorongosa Parken så tom og død ud.
Men ikke for alle. Et ambitiøst projekt blev iværksat-
- i et forsøg på at restaurere parken til sin fordums storhed.
Først skal de se, hvilke dyr der er her ud over krokodillerne.
Holdet kortlægger og tæller alle de store dyr, de ser i parken.
Men det stod snart klart, at de store dyr kun var en del af helheden.
En måske endnu vigtigere aktør er de små dyr, man knap nok bemærker.
Nogle af verdens skarpeste hjerner prøver at forstå disse væsner.
- Ville du vise mig noget? - Ja, noget nyt.
Professor Ed Wilson er ekspert i biodiversitet.
I en alder af 83 år arbejder han stadig med sin lidenskab: Myrer.
Kan du se den store tue?
Jeg tager bare en af dem...
Hvis man ser ned på sine fødder-
- kan man se dem gå omkring: En myre, en lille bille...
De er det, jeg kalder: "De små dyr, som står bag det hele."
Det er det rige insektliv her-
- der gør, at Gorongosa kan have en fremtid.
De her dyr udgør grundlaget for alt liv i parken.
De små hvirvelløse dyr er så morsomme.
Det er dem, der udfører mest arbejde, omdanner mest energi-
-og redder mest materiale.
De gør det muligt for os at genudsætte store dyr.
- Har du fanget nogen? - Ja, tre stykker.
Professor Wilson var en af de første forskere, der studerede området-
- sammen med biologen Tonga Torcida.
Hvis man samlede alle de små hvirvelløse dyr og vejede dem-
- ville de veje meget mere end alle de store dyr til sammen-
-selv i en helt genskabt park.
Det er de små dyr, sammen med planterne-
- som afgør, om det bliver muligt at genintroducere større dyr.
Jeg ved ikke, om det er en ny art, men det er muligt.
Parken her var meget tæt på at forsvinde.
Men nu er den på vej tilbage.
Det er en fantastisk, inspirerende historie.
Det er et godt eksempel på, hvad vi kan gøre ved alle parkerne-
- også dem, der er skadet af mennesker.
Men Gorongosa er på flere måder vigtig for Afrikas fremtid-
-og måske for os allesammen.
I den her park får folk ikke kun de store, spændende dyr at se.
De kan også opleve, hvordan landet så ud og mærkedes, før mennesket kom.
Det er vigtigt at redde de store dyr, men hvis det skal lykkes-
- må vi forstå og bevare de planter og insekter, der driver økosystemet.
Det er nødvendigt, hvis de store dyr skal klare sig.
Gorongosa er et fremtidseventyr.
Myndighederne og parkledelsen har påtaget sig at følge en plan-
-for at genskabe området.
Det kan aldrig blive nøjagtigt, som det var før krigen-
- men det kan stadig blive et rigt, livskraftigt økosystem.
Udfordringerne i Afrika er kolossalt omfattende.
Det er jo trods alt et gigantisk kontinent.
Storbritannien, Kina, USA-
- Indien, Japan og nærmest hele resten af Europa-
- ville kunne være inden for dets grænser.
45 % af verdens ikke-opdyrkede jord ligger i Afrika.
Det er stadig verdens største vildmark.
Netop derfor er det så vigtigt.
Her har mennesket og dyr levet side om side længere end noget andet sted.
Men nu i 2000'erne, er dyrebestandene farligt små.
Denne generation har ansvaret-
- for at føre verdens dyr videre til næste generation.
Der skal tages hånd om dyrene og deres omgivelser-
- så vi alle får plads nok at leve sammen i.
Ingen ved, hvilken fremtid der venter denne unge-
- eller hvordan de uundgåelige fremtidige forandringer i Afrika-
- vil påvirke resten af verden og det her dyr.
Men en ting er sikker:
Det, der sker her, er vigtigere end nogensinde.
Og forholdet mellem omverdenen og dette kontinent og dets dyr-
-er vigtigere end nogensinde før.
Hvor vi end bor på jorden, så er vi alle delagtige-
- i at forme dette vilde kontinents fremtid.
Ripped and synced by DBRETAiL